Pappa...
-Hva er den lyden? -Det er bare en foss.
Nei, den andre lyden.
-Det er kanoner, Sasja. -Slåss de?
Ja. Men de er langt unna.
Sov nå.
Ta ham!
-Er det alt? -Ja.
Ta ham med.
-Hvem sendte deg, Zhivago? -Ingen.
Jeg skal til Jurijatin med familien. De er om bord på toget fra Moskva.
Ved siden av en gaffel og en skje ser en kniv uskyldig ut.
Familien din har kanskje samme funksjon.
De hvite har inntatt Jurijatin. Er det derfor du reiser dit?
-Vi skal fortsette til Varykino. -Jurijatin er under granatild.
-Jeg er ikke spion. -Det tror jeg ikke heller.
Takk, kamerater. Sett deg, doktor.
Det virker kanskje tåpelig, men det er blitt gjort et par forsøk.
-Er du dikteren? -Ja.
Jeg likte diktene dine. Det bør jeg ikke gjøre lenger.
Jeg burde finne dem absurd personlige.
Følelser er blitt så trivielle. Du er ikke enig, men du tar feil.
Det fins ikke noe privatliv i Russland. Historien har utslettet det.
Jeg forstår det hvis du hater meg.
Jeg hater det du sier, men jeg ville ikke drepe deg for det.
-Din bror Jevgraf er politi. -Det visste jeg ikke.
-Hemmelig politi. Sendte han deg? -Jevgraf? Nei, han er bolsjevik.
-Jeg vet ikke noe om dette. -Du vet en god del.
Da du kom inn, gjenkjente du meg. Har noen vist deg bilder?
Jeg er sikker på at du kjente meg igjen.
Jeg har sett deg før.
-Når da? -For seks år siden.
Det var på julaften. Du...
Var du der, eller har noen fortalt om det?
Jeg stelte mannen som din kone såret.
-Hvorfor kaller du henne min kone? -Jeg traff henne ved fronten.
-Hun kan sikkert gå god for meg. -Jeg har ikke sett henne siden krigen.
Hun er i Jurijatin.
Jurijatin?
Privatlivet er dødt for menn som har mandigheten i behold.
Vi så eksempel på din mandighet i landsbyen Mink.
-De solgte hester til de hvite. -Dere brente feil landsby.
-Vi måtte statuere et eksempel. -Ditt eksempel, deres landsby.
-Hva skal dere gjøre i Varykino? -Bare leve.
Før ham bort. Han er uskyldig.
Du er heldig.
-Vi ble omdirigert. Vet du hvor? -Til Varykino.
Hallo?
Så deilig!
Hallo?
-Alexander Maximiovitj? -Ja, det er meg, Petja.
-Deres eksellense! -Den tiden er over.
-Hvordan kommer vi oss til huset? -Som vanlig, Deres eksellense.
Se, Sasja.
-Er det skogbrann, Petja? -Nei, Deres eksellense.
Det er Jurijatin.
Arme sjeler. Først de røde, så de hvite, og nå de røde igjen.
Strelnikov må ha et hjerte av stein.
-Vi er snart framme, Sasja. -Det er åtte kilometer igjen.
-Hvordan står det til med huset? -Det er lukket og låst.
Det er Varykino.
Det er lukket og låst, som sagt.
En gruppe som kaller seg Jurijatins revolusjonskomité-
-har ekspropriert mitt hus i folkets navn.
Jeg er også en av folket!
Ikke gjør det, Deres eksellense! Det er kontrarevolusjonært.
Petja førte oss hit. Han vil bli sett på som medskyldig.
De skyter kontrarevolusjonære.
Det er de røde i skogen som har vært på farten. De er partisaner.
De gjør akkurat som de vil.
-Vi trenger bare tak over hodet. -Og litt jord. Fins det ikke noe?
Det vesle huset er ikke låst.
Dette er bra nok.
Komfyren virker, og jeg kan få tak i noen møbler.
-Og noen settepoteter? -Hagen er overgrodd.
Takk.
Godt gjort, gutten min. Det bor en bonde i alle russere.
Du tar feil. Han arbeider som bonde, men han er ingen bonde.
Jeg har ikke noe imot det. Det er et godt liv.
Det ville ikke overraske meg om denne tiden blir deres beste.
Jeg er glad for forøkningen. Anna ble født her.
Det visste jeg ikke.
Her har vi vår Merkur.
Han ser litt molefonken ut.
Hvordan står det til i Jurijatin?
De har verken smult eller sukker. De får olje neste uke.
Jeg kjøpte mel, salt, kaffe og spiker.
Dårlige nyheter? Ikke enda en utrenskning?
-Strelnikov har reist videre. -Det var en god nyhet.
Han er i Manchuria, sies det.
Dette er nyheten.
De har skutt tsaren.
Og hele familien hans.
For en grusom handling.
Hva skal det tjene til?
For å vise at det ikke er noen vei tilbake.
-Du kan vel dra til Jurijatin? -Ja, det ville gjøre deg godt.
Hva er det der?
Et hyggelig lite bibliotek, hvis det står fremdeles.
-Gjør det. -Jeg tror ikke det.
Veiene er uframkommelige.
Zhivago?
Ja.
Hvordan har du det?
-Hva gjør du her? -Vi bor i Varykino.
Varykino?
-Hvorfor nettopp Varykino? -Hvorfor ikke?
Men her..! Jeg kom hit for å finne min mann.
Strelnikov, ja. Jeg har møtt ham.
Møtt ham?
-Hvor lenge har du bodd her? -I nesten et år.
-Alene? -Med Katja.
-Hvor er Katja nå? -På skolen.
-Er Tonja sammen med deg? -Alle er det.
-Sasja også? -Selvsagt.
-Hva skal vi gjøre? -Jeg vet ikke.
Jurij?
-Er det ikke svært tidlig? -Halv sju.
-Hva gjør du? -Ingenting. Jeg fikk ikke sove.
-Er noe i veien? -Nei.
-Skal jeg lage te? -Gjerne.
-Hei. Vi ropte på deg. -Jeg hørte dere ikke.
Hallo, Lara.
-Hvordan går det med Olja Petrovna? -Vi gjorde bare SK og matematikk.
-Hva er SK? -Samfunnskunnskap.
-Så fin, Katja! -Det er tsaren.
Tsaren var folkets fiende.
-Han visste ikke at han var det. -Det burde han visst.
Går ikke sønnen din på skolen?
-Nå er det lunsj. -Bra.
Lukt.
Hva er det?
Det er litt av en bokser.
Vent litt. Kjente du det?
Jeg rir til Jurijatin. Jeg skal kjøpe morfin og desinfeksjonsmiddel.
Jeg trenger ikke morfin. I hvert fall ikke i dag.
Nei, men det begynner å nærme seg.
Kommer du tilbake før det blir mørkt?
Gjør det som er best, kjæreste.
Jeg kommer ikke tilbake. Aldri mer.
Forstår du det?
Tror du meg?
-Jeg trenger en militærlege. -Jeg har kone og barn i Varykino.
Og en elskerinne i Jurijatin.
Vi er røde partisaner, og vi skyter desertører.
-Hvor fører dere meg? -Til fronten.
Hvor er fronten?
Fronten er der revolusjonens fiender befinner seg.
Der det fins upålitelige lærere-
-eller tvilsomme diktere som dikter om privatlivet.
-Hvor lenge skal dere holde meg her? -Så lenge vi trenger deg.
Det var jo lett. Nå skal vi se hva vi har oppnådd.
Sankt Mikaels militærakademi...
Ditt gamle svin!
Det spiller ingen rolle.
-Har du noensinne elsket en kvinne? -Jeg hadde kone og fire barn.
Han har vært en god kamerat. Vi tok ham fra familien hans.
Det har ingen betydning.
Hva er det egentlig som har noen betydning?
Doktoren blir! Vi fører befal begge to! lfølge partiets bulleteng...
-Jeg kan la deg bli skutt. -Kunne du skutt partiet også?
Når de militære har utspilt sin rolle, øker den politiske kampen.
Da vil alle menn dømmes politisk...
...uten hensyn til militære meritter.
Det er fremdeles fiender i området, så doktoren blir. Det var alt.
Hvor er dere på vei, kamerat? Er dere på flukt?
-Soldater... -Røde eller hvite?
Soldater...
Tonja?
Tonja! Sasja!
Tonja!
-Er dette Jurijatin? -Ja.
-Hva har skjedd i Varykino? -Med folkene fra Moskva?
De har reist. Det er ingen igjen i Varykino.
Hvilken lykke! Det sies at du lever! Noen så deg utenfor byen.
Jeg antar at du har dratt til Varykino, så vi har dratt dit.
I tilfelle, setter jeg fram mat. Legg på lokket, ellers spiser rottene det.
Jeg er fra meg av glede!
Tonja...
Tonja!
Jurij...
Jurij, min elskede...
Alt er i orden. De er trygge, Jurij. De er i Moskva.
-I Moskva? Tonja også? -Alle er der. De er trygge.
Trygge...
Eksekusjonstropper?
Det er bedre.
-Hva er det? -Jeg har et brev til deg.
Det kom for tre måneder siden.
Det tok tre måneder før det kom hit fra Moskva.
Jeg tror det er fra Tonja. Hun sendte det til min adresse.
Hun lette etter deg her da du hadde forsvunnet.
-Noen sendte henne til meg. -Traff du henne?
Hun er et godt menneske.
Min aller kjæreste. Jeg sender brevet til Larissa Antipova.
Hvis du lever, måtte det bare være slik, så tror jeg du kommer dit.
Vi har en datter, Jurij. Visste du det? Hun heter Anna.
Far hilser. Sasja har vokst mye og er blitt ganske stor.
Når vi snakker om deg, blir han utrøstelig.
Vi skal deporteres fra Russland.
Vi vet ikke om du får komme etter.
Du kan kontakte oss gjennom en organisasjon i Paris-
-men alt er usikkert og tiden er knapp.
Nå henter de oss. Gud velsigne deg.
Jeg må innrømme at Antipova er et godt menneske.
Da de reiste til Moskva, lot hun noe stå igjen til deg.
Jurij!
Kan jeg få komme inn?
Jurij Andrejevitj, du er blitt forandret. Det har du sannelig.
Larissa...
Du er deg selv lik.
Jeg kommer fra Moskva.
Jeg er på vei til Vladivostok.
-Jeg er her for å hjelpe dere. -Vi vil ikke ha din hjelp.
Etter to år med den femte partisandivisjonen deserterte du.
Familien din i Paris er involvert i en farlig flyktningorganisasjon.
Hele din livsstil, alt du sier og skriver, er ødeleggende.
Dine dager er talte hvis du ikke tar imot hjelp fra meg.
-Vil du ha min hjelp? -Nei.
Vent, Jurij...
-Tre glass, Larissa. -Nei.
Jurij. Forstår du ikke hvor alvorlig dette er?
Ikke undervurder meg. Jeg er ikke den mannen du tror jeg er.
Hvordan kan du vite så mye? Hvordan kan du hjelpe oss?
Er det ikke nok at jeg gjør så godt jeg kan?
Santé, Larissa.
Østkysten er underutviklet.
Utenrikskommissariatet vil opprette en uavhengig stat-
-som kan være en midlertidig port til omverdenen.
Jeg har kontakter i Det fjerne østen. Jeg er utsett til justisminister.
-Stoler bolsjevikene på deg? -De har bruk for meg.
Jeg kan hjelpe dere slik:
Bli med meg til Stillehavskysten. Derfra kan dere reise hvor dere vil.
-Til Paris eller et annet sted. -Det er best du går nå.
Du er ufattelig egoistisk. Larissa svever også i fare.
-På grunn av meg? -Nei, du er uviktig.
-På grunn av Strelnikov. -Vi har aldri møttes.
-Du er gift med Strelnikov. -Jeg var gift med Pasja Antipov.
Jeg forstår det, men det gjør ikke de.
Dere blir overvåket. Vet dere hvorfor?
-Din mann er en torn i øyet. -Forsvinn herfra.
Klyv ned fra deres høye hester!
Du har et barn å tenke på!
-Jeg har sukker til barnet. -Jeg vil ikke ha det.
Vil du ikke ta imot sukkeret mitt? Hvordan våger du å nekte meg noe?
Nå går du ut herfra!
-Jeg kom... -Forsvinn!
Jeg hadde gode hensikter.
Bli her, da!
Dere får hva dere fortjener!
Tror dere at dere er uplettet?
Det er dere ikke!
Jeg kjenner dere! Hører dere meg?
Vi er skåret over samme lest.
Samme lest!
Lara...
-Han er et avskum, Lara. -Ja, det er han.
-Gid det aldri hadde skjedd. -Spiller det noen rolle?
-Gjør det ikke det? -Ikke for meg.
-Hva skal vi gjøre? Ta et tog? -De ville arrestert oss straks.
Jeg vil ikke bli her og vente.
-Vet du hva? Vi kan dra til... -Varykino.
De finner oss før eller senere.
-Hvis våre dager er talte... -Må vi leve fullt ut.
Før vi skilles.
Anna lærte meg å skrive ved dette skrivebordet.
-Dette er ikke meg, Jurij. -Jo, det er det.
Nei...
Det er deg.
Lara...
Jurij!
-Det er en ulv som uler! -Ja, jeg...
Jeg har sett dem. De er redde. De vil ikke skade oss.
Jeg vet det. Unnskyld...
-Det er en grusom tid å leve i. -Nei.
Ville det ikke vært vidunderlig hvis vi hadde møttes før?
Jo.
Vi kunne giftet oss og fått barn.
Ville du helst hatt en gutt eller en pike?
Vi blir gale hvis vi tenker på det.
Jeg kommer alltid til å tenke på det.
-Skal du skrive i dag? -Nei, ikke i dag.
Katja! Kom hit, vennen min.
Viktor! Vi trodde det var...
Nettopp.
La oss være i fred, kamerater.
Det venter et tog i Jurijatin. Jeg har en egen vogn.
Det blir en behagelig og trygg reise.
-Jeg blir ikke med. -Jeg reiser ikke uten deg.
I så fall vil jeg snakke med Jurij Andrejevitj i enerom.
-Strelnikov er død. -Hva?
Spar meg. Han var en morderisk galning. Det er ikke noe tap.
Forstår du ikke hvordan det påvirker Larissas situasjon?
Du er en tosk.
Hun var gift med Strelnikov. Hvorfor har de ikke arrestert henne?
Hvorfor tror du de overvåket henne? De ventet på Strelnikov.
Trodde de at han ville oppsøke sin kone, kjente de ham dårlig.
Han ble tatt åtte km herfra. Han prøvde ikke å skjule sin identitet.
Under hele forhøret insisterte han på å bli kalt Pavel Antipov.
Han tok en av vaktenes pistol og skjøt seg selv i hodet.
Herregud.
-Ikke fortell dette til Lara. -Nå har hun utspilt sin rolle.
I morgen kommer de til å skyte henne og barnet.
Jeg vet hva du syns om meg og hvorfor-
-men hun blir ikke med hvis du blir.
Blir du med?
Godtar du beskyttelse fra denne skjendige calibanen?
Eller vil du ofre en kvinne og hennes barn for din egen overbevisning?
Ta veskene, kamerater.
Klyv opp.
Kom, nå.
-Hvor mange? Alle får ikke plass. -Alle må få plass.
-Jeg må likevel ta med sleden vår. -Skynd deg. Toget venter ikke.
Dra i forveien. Jeg når dere igjen.
Kjør, kamerater!
Vi ses!
Skynd dere!
-Din unge mann kommer visst ikke. -Din tosk.
Trodde du virkelig at han ville bli med deg?
Mannen er en idiot. Fra Mongolia kunne han reist til Kina...
-Han forlater aldri Russland. -Da får han bli. Du ble med.
Det var din plikt som mor.
Det er sant, Viktor.
Jeg venter Jurijs barn.
Jeg ble født i Det fjerne østen.
Kanskje i Mongolia. Jeg husker ikke.
-Du ble født i Mongolia det året. -Som mange andre barn.
-Ingen som het Tonja Komarov. -Det er et vanlig navn.
Ingen som hadde lyst hår og blå øyne.
-Hvordan kom du bort, Tonja? -Det husker jeg ikke.
-Du må huske noe! -Nei!
Vil du vite hvordan jeg traff din mor?
Jeg fant min bror i Moskva.
Han hadde et elendig rasjoneringskort og var underernært.
Likevel virket han betydelig lykkeligere enn meg.
Jeg kjøpte en ny dress til ham-
-og skaffet ham en jobb på sykehuset. Jeg fulgte ham til arbeidet.
Det var åtte år etter at han og Lara ble atskilt.
Så han henne aldri igjen?
Takk for alt.
Han må ha visst hvor svakt hjertet hans var.
Men han holdt det for seg selv, som så mye annet.
Det overrasket meg at han var så kjent.
Det var umulig å kjøpe bøkene hans. Partiet mislikte dem.
Men folk som elsker dikt, elsker også diktere-
-og ingen elsker dikt som russerne.
Unnskyld, kamerat.
Er du Jevgraf? Jeg heter Lara.
Jeg hadde funnet Lara-diktene blant min brors manuskripter.
Jeg kjente din bror. Jeg trenger din hjelp.
Hun lette etter barnet sitt. Jeg hjalp henne så godt jeg kunne.
Men jeg visste at det var håpløst.
Jeg var nok litt forelsket i henne.
En dag forsvant hun.
Hun døde antakelig i en arbeidsleir.
Et navnløst nummer på en bortglemt liste.
Det var vanlig på den tiden.
Tonja. Hvordan kom du bort fra din mor?
-Far og jeg løp nedover gaten. -Nei, det var Komarovskij.
Jeg vet ikke. Det var brann og eksplosjoner, og hus raste sammen.
Han...
Han slapp hånden min!
Han slapp hånden min, og jeg kom bort.
-Ville din far gjort det? -Ja. Folk gjør hva som helst.
Det var Komarovskij.
Denne mannen var din far.
Hvorfor tror du meg ikke?
-Vil du ikke tro det? -Ikke hvis det ikke er sant.
Det har du arvet.
Da jeg var liten, ønsket jeg meg foreldre. Jeg ønsket det så høyt!
Jeg ville dø da jeg var liten.
Jeg vet verken ut eller inn. Jeg kan ikke gjøre noe for dem nå.
Jeg håpet at jeg kunne gjøre noe for deg.
-Vil du tenke over det? -Ja.
Det er i orden, David.
-Arbeider du her? -Jeg er operatør.
-For hva da? -Den!
Lover du å tenke over det?
Tonja!
-Spiller du balalaika? -Hun er en ekte kunstner!
-Hvem har lært deg det? -Ingen.
Da er det en gave.